Ta pistolen, Daniel.
Hörde du?
- Vad händer? - Tyst. Ta på dig skorna.
Skynda på!
- Sluta. Det gör ont! - Det är bråttom!
Du måste snabba på.
Jag kan inte.
- Vad är det? - Jag mår inte bra.
Får jag se.
Är det illa?
Skynda på!
Var är dina ord nu? Vad kan du säga till honom?
Den här mannen som älskade dig, som dog och trodde dina lögner...
Säg som det är. Du skärskådade dig själv
och såg djupt där din själ ska finnas att det var tomt!
Säg honom det!
- Du älskar ingen! Du tror på inget. - Sluta!
Varför är du här? Vem är du?
Hans vän.
Du är hans dåre.
Det var min son också.
Celia, jag beklagar verkligen.
Ofelia?
Pappa?
- Ofelia. - Vad är det?
Mår du bra?
Ja.
Tack gode Gud.
Var är Chris? Jag hittar honom inte. Hjälp mig leta...
Nej.
Travis, han hade en kniv.
Han stod i mitt rum med en kniv.
- Han skulle aldrig skada dig. - Tror du att jag ljuger?
- Jag måste begrava honom. - Det förtjänar du inte.
- Det är vad han ville. - "Vad han ville"?!
Vad han ville var vad du lovade honom!
Den här mannen - min vackre, dumme son - ville ha dig!
Han är inte din son.
- Han menar det inte. - Lägg dig inte i!
Ge dem lite tid. Jag ber dig.
Låter du den här pojken böna för din skull?
Låt gå.
Nu kan Thomas få allt du har att erbjuda - ett tomt hål.
Lite jord! Du har en dag på dig.
Vid solnedgången ska du vara borta.
Resten av er också.
Chris!
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Resync: Engeln29
Nu på en gång.
Nej, nej. Där ute.
Vi tar det vi kan - mat, vatten och annat - utan att bli upptäckta.
Vi behöver trucken för att ta oss till båten.
- Jag vill inte dit. - Vi har inget val.
När solen går ner tvingar de bort oss. De är inte våra vänner.
Försök fatta det. Båda två.
Det är farligt här. Den där kvinnan är farlig.
Hon är ledsen. Jag pratar med henne.
Håll dig borta från Celia.
Förstår du det? Travis kommer snart tillbaka.
- När han gör det drar vi. - Och om han inte kommer?
Han kommer tillbaka.
- Ut härifrån! - Jag letar min son!
- Upp! - Lugn! Lugn!
Mina fötter.
Por favor.
Vatten.
Tack.
Min son.
Jag letar min son.
Ingen engelska. Tyvärr.
Det är fötterna.
Gracias.
Herregud!
Nick...
Vad ser du?
Titta på honom.
Är det här döden?
Det du ser är min son.
Förändrad, ja, men ändå min son.
Min Luis...
...som du förde hem till mig.
Ta honom till de andra.
Ta hand om honom.
Det finns många som inte förstår det här...
...eller inte vågar förstå.
Du tillhör inte dem.
- Varför? - Jag vet inte.
Du hör hemma hos oss, Nicholas. Hos mig.
- Stanna. - Och min familj?
Du vill göra det rätta, men de är inte som du.
Celia, de är inte dåliga människor.
Men när de tittar på min son, vad ser de?
Se så, säg det.
Ett monster.
Är det vad vi ska kalla varelser som inte kan styra sin natur?
Vad ska vi kalla dem som förgör dem...
...och dödar utan att tänka? Vilka är monstren?
De kommer att lära sig.
Min familj skadar ingen.
- Du kan inte förändra dem. - Snälla.
Du hålls ansvarig för deras agerande. Är det förstått?
Hälsa din familj att de får stanna. Men inte Victor Strand.
Han hör inte hemma här och har aldrig gjort det.
Det här är inte apokalypsen.
Det här är vår start, Nicholas.
Slutet på själva döden.
Livet...
...blir evigt.
Gör inte så här. Gräv inte ner honom.
- Va? - Den här platsen är ohelig.
Infekterad. Även jorden.
Väggarna i husen. Den där kvinnan.
Hennes döda.
Din vän kommer inte att vila. Han kommer tillbaka.
Tror du inte?
Gjorde jag det skulle jag vara med honom.
Han kommer tillbaka.
De kommer tillbaka men är sig inte lika.
Du är dig inte lik heller.
Och det hatar de dig för.
- Vad är det med dig? - Gräv inte ner honom.
Här får du.
Ingen Travis än? Han kommer snart. Oroa dig inte.
- Jag oroar mig. - Jag vet.
Du är annorlunda.
- Sen vi lämnade L.A. - Sen före det.
Du vet vad jag menar.
Jag förstår inte varför du är så fascinerad av de döda.
- De är inte döda. - Infekterade, då.
- Inte infekterade heller. - Vad ska jag kalla dem?
- Vad de heter. - Vad är det med dig?
På stranden dök du upp insmord i Gud vet vad.
Du är dig lik.
- Sen gick du i land vid gränsen. - Hör du hur du låter?
Du riskerar livet för den där saken.
Du snackar som om jag missbrukar igen.
Ligger Celia bakom det här?
- Det går inte att snacka med dig. - Jag vill bara förstå.
Hon ville ha tillbaka din son! Det kan du förstå!
Just det!
Så jag hämtade tillbaka honom och nu får vi stanna.
- Jag skulle göra samma för dig. - Va?
Jag kan hämta tillbaka Travis. Inget kommer åt mig.
- Det vet du inte. - Jo.
På stranden stod jag öga mot öga med en
och kände varken rädsla eller hat.
Jag bara visste att jag inte skulle dö.
Inte där och på det sättet.
Jag rör mig bland dem, mamma.
Osynlig.
Jag kommer inte att dö.
Ofelia. Ofelia. Följ med mig.
Titta ner och säg inget. Hon väntar på oss.
- Vem? - Din mor. Hon är vid porten.
Hon är utanför.
Hör du inte? Det här stället är ondskefullt. Vi dör om vi stannar!
- Kom! - Vi har ingenstans att ta vägen!
- Låt bli! - Håll henne undan!
Ta det lugnt. Det räcker nu!
- Pappa! - Rör dig inte.
- Jag vet vad han betydde för dig. - Vad vill du?
- Det är Nick... - Jag är inte hans pappa.
- Jag vet inte vad som har hänt. - Jodå.
En sårbar grabb och missbrukare i en röra av död och tvivel...
Han söker nån sorts stabilitet.
In kommer "Mamma Celia" med sin äkta mexikanska mat
kryddad med kvasireligiös voodoodynga, och voilà...
Du kan ge dig fan på att hon har klorna i honom.
Jag trodde inte att vi skulle skiljas åt så här.
Vart ska du ta vägen?
Tillbaka till båten.
Om den finns kvar.
Är du intresserad?
Jag kan inte åka utan Travis.
Du borde stanna och ta hand om de dina.
Jag önskar att jag kunde göra nåt.
Vad sentimental du blev, då.
Vi var varandras medel. Vi hjälpte varandra hit. Det funkade.
Komplicera inte saker och ting med vaga termer som "vänner".
Ta dem och gå.
Gracias.
VI HITTADE ETT FLYGPLAN I LADAN
Din son? Är det din son?
- Ramón. - Jag letar min son.
Han är ungefär så här lång.
Smal. Svart hår.
Har du sett honom?
Han gick ditåt. Österut.
Este. Österut? Gick han ditåt?
Talar du inte engelska?
Er son gick den vägen. Skyndar ni er hinner ni ifatt honom.
Är det nån där inne?
Snälla. Han säger att han skadar min son
om jag inte får iväg er.
Okej.
Varför lämnar du mig inte ifred?
I 40 år arbetade vi för familjen Abigail
lagade deras mat och skötte deras tvätt.
Jag fostrade sonen de ignorerade som om jag själv hade fött honom.
Tro mig när jag säger att Thomas var min son.
Idag begraver jag min son. Jag är ingen husfru längre.
Alla vi är nånting nytt. Vilka synder vi än har begått...
...hur mycket vi än har ljugit och svikit...
...är det idag glömt. Världen är pånyttfödd.
Nu börjar vårt arbete.
Det ska vi utföra för att hedra hans minne.
Ska vi låta dem kasta ut honom alldeles ensam?
Vad vill du att jag ska göra?
- Det är dags att du ger dig av. - Jag är inte klar.
Det är dags att du ger dig av.
Hjälp honom.
Jag tolererar inte våld här.
Låt honom straffa sig själv.
Skynda dig. Vägen är lång när det är mörkt.
- Var är min far? - I säkerhet. Han vilar nu.
- Jag vill se honom. - Han skar nästan ut nåns öga.
- Det var inte hans fel. - Han kan skada sig själv.
Och dig. Hur länge har han varit sjuk?
Jag kan inte hjälpa honom om du inte berättar.
- Han är ingen ond man. - Givetvis inte.
- Lugn. Stå stilla. - Ser du inte hur de tittar på mig?
Som att jag är äcklig. Som att jag är ett monster.
- Du är inget monster. - Är du säker på det?
Titta på pojken, Chris.
Han är rädd.
Chris!
Chris! Chris!
Kom igen, då!
Jag skulle ha hjälpt dig.
Se på mig.
Jag är inte bra.
Du måste vara hungrig.
Då ska vi se.
Kom igen.
Tror du att jag skulle förgifta en bra pozole?
Vem skulle göra nåt sånt?
Det är inte jag som är mördaren.
Jag ser dina blickar. Visste jag inte bättre skulle jag kalla det hat.
- Men jag känner allt igen rädsla. - Jag också.
- Jag är inte rädd för dig. - Inte för mig.
Det är de döda du fruktar.
Varelserna du huserar är en styggelse...
...som trotsar Gud.
Du fruktar inte mina döda, viejo. Du fruktar dina egna.
- Se på mig, Daniel. - Hur många?
Hur många?
För många.
Om nätterna brukade du läsa upp deras namn för mig.
Dem du kände i alla fall.
De hemsöker dig. De hatar dig för din tystnad.
I sömnen brukade du bekänna.
I drömmarna gav jag dig förlåtelse.
Bär inte med dig den här plågan in i döden. Bekänn dina synder.
Be om deras förlåtelse. Få slut på din smärta.
Och min.
Du är döende. Känner du inte det?
Tala medan du ännu kan.
Alla dina synder. Även synder du har dolt för dig själv.
Och för mig.
Jag har inget att berätta. Jag har inget att säga dig.
Du ska inte oroa dig, Daniel. Jag ska ta hand om dig.
Det finns en plats för dig här.
Vad gör du här?
Jag kom för att hämta dig. Hon behöver dig. Hon har det svårt.
- Kom nu. - Det har han också.
- Du hittade honom. - Nej.
Och du hittade inte mig.
- Han behöver sin far. - Travis...
Kom igen. Det är jag väl skyldig honom?
Säg att du inte har sett oss.
Chris kan inte återvända. Inte nu.
Inte jag heller.
Du begår ett misstag.
Man lär sig att förlåta sig själv.
Jag står i skuld till honom. Han räddade oss från ett helvete.
Victor räddade livet på mig och mina barn.
Han dödade min son.
Den mannen dödade min son.
Vad mer finns det att säga?
Du av alla människor borde förstå.
Min son, då?
Tror du att jag fyller honom med falsk tro?
Ja.
Han är en enastående själ.
Vänlig.
Orädd.
Ni är kvar enbart för att jag ser ljuset i honom.
Jag vet hur sällsynt det är. Han förstår...
...att de förändrade är vårt ansvar.
Han är mitt ansvar.
Om ni stannar måste ni acceptera dem som Nicholas gör.
Som vi gör. Det är en ny värld. Jag hoppas att du får upp ögonen.
Och om jag inte kan?
Då kommer din son att välja mellan sin familj
och sanningen de inte vill förstå.
Jag vill förstå.
Det gör jag.
Jag måste förstå.
Följ med mig.
- Jag tycker inte om det här. - Det är oheligt.
- Kvinnan vill ta vår dotter. - Hon är en demon.
Jag låter henne inte röra Ofelia.
Inte? Vad ska du göra? Titta på dig själv.
Bunden ensam vid en stol, med bara din galenskap som sällskap.
Och dig. Jag har dig.
- Har du saknat mig? - Av hela mitt hjärta.
Älskade du mig?
Varför frågar du det? Du vet svaret.
Du begravde mig inte, Daniel.
- Jag väntade, men du kom aldrig. - Jag letade och letade.
- Jag hittade dig inte. - Jag väntar fortfarande.
Var barmhärtig, min älskade.
Du berättade dina historier och bekände dina synder.
Och jag bar dem med mig.
Ja, så var det. Så är det.
Jag dolde inget för dig. Jag berättade om allt, om var och en.
Gjorde du? Och den som hemsöker dig nu?
Jag vet inte. De är så många.
Den första. Minns du?
Ta pistolen, Daniel.
Jag har berättat om honom.
Mitt första offer.
Vad de tvingade mig...
Nej, min älskade.
Det första offret var du.
Om din son var hungrig, skulle du inte mätta honom?
Om din son inte kunde tala...
...skulle du inte tala för honom?
Även om din son inte kunde älska, skulle du ändå inte älska honom?
Jo.
Finns det nåt man inte gör för sina barn?
Nej.
Celia sa att du kanske ville ha lite pozole.
Jag ska hjälpa dig...
Fort, min älskade. Du vet vad du måste göra.
För Ofelia. För mig. För din själ.
Jag väntar på dig. Befria mig.
Oroa er inte för mig. Jag vinkar in en taxi.
- Jag hittade dig. - Jag visste att du skulle det.
Nej.
Daniel! Daniel!
Nej! Snälla!
Han är borta.
- Allt är borta. - In! Vi måste sticka. Nu.
- Nick och Travis är på väg. - Vi dör om vi väntar.
Ofelia, jag ber dig. Snabbare.
- Hoppa upp. - Snart är det för sent.
- Madison, kom igen! - Mamma? Mamma!
- Madison! - Mamma, vi måste åka!
Vi måste härifrån!
- Ni kan inte rädda ranchen! - Det går inte!
- Tack och lov. Nick! - Nick, kom hit!
Jag hittade honom inte.
Var är Celia?
- Vem gjorde det här? - Vi måste åka nu, Nick.
Vi måste tillbaka till båten.
- Hon hade rätt om oss. - Vad?
Celia.
- Hon förstod vad vi är. - Vad menar du? Kom nu.
Vi förstör allting.
De kommer! Vi måste dra!
- Madison, vi måste dra! - Nick, kom hit!
Kom, Nick. Snälla.
Nej! Nick!
Låt honom gå. Han är borta.